Suomen lipun kantaminen olympialaisten avajaisissa on kunniatehtävä. Jouko Salomäki, Harri Koskela ja Olli-Pekka Karjalainen muistelevat, millainen kokemus se oli.
Lähes päivälleen 32 vuotta sitten Barcelonan kesäolympialaisten avajaisissa nähtiin urheiluhistoriaa. Aiemmin koripalloammattilaiset eivät olleet saaneet osallistua olympiaturnaukseen.
Suomen lippua avajaisissa kantoi heinäkuussa 1992 lapualainen painija Harri Koskela, joka muistaa ihmetelleensä, miksi ympärillä salamavalot räiskyvät.
– Minulle selvisi vasta avajaisissa, että näitä jenkkien ammattilaisiahan ne kuvaavat. Se oli ihan mielenkiintoinen tilanne. Aikakauden tennistähdet Boris Becker ja Steffi Graf istuivat katsomossa ihan vieressä, hän muistelee.
Koskelan parhaat ajat painijana ajoittuivat vuosiin 1987–1991. Hän voitti lähes peräkkäisinä vuosina neljä arvokisamitalia: hopeaa tuli Soulin olympialaisissa kreikkalais-roomalaisen painin 90-kiloisten sarjassa vuonna 1988. Hän arvelee, että tämän menestyksen takia häntä kysyttiin kantamaan lippua.
– Se oli tietysti suuri kunnia, Koskela sanoo.
Pohjalaisia painijoita nähtiin lipunkannossa kahdesti peräkkäin. Los Angelesissa kultaa 74-kiloisten sarjassa voittanut nurmolainen Jouko Salomäki kantoi lippua Soulin kisoissa syyskuussa 1988. Moni muistaa myös Juha Miedon lipunkannossa Sapporon talviolympialaisissa 1972.
– Olin 1984 päättäjäisissä ja 1988 avajaisissa. Molemmat olivat hienoja juttuja ja hienoa, että on kokenut molemmat. Se tunnelma on raju ja mahtava, kun olympialaiset alkavat. On kaikenlaista ohjelmaa ja väki oikein odottaa, että päästään alulle, Salomäki muistelee.
Suomen Urheiluliitto tiedotti torstaina, että perjantain avajaisissa Suomen lippua kantavat haulikkoampuja Eetu Kallioinen ja purjehtija Sinem Kurtbay.
Koreat yhdessä
Sydneyn olympialaisten avajaisia vietettiin 15. syyskuuta vuonna 2000. Silloin Suomen lippua kantoi nuori mies, samana vuonna 20 vuotta täyttänyt moukarinheittäjä Olli-Pekka Karjalainen. Hän muistelee, että piti valintaa hieman yllättävänä.
– Aiemmin kantamaan oli kysytty aiemmin menestyneitä urheilijoita. Sillä kertaa haluttiin nuorta kalustoa, mikä sopi oikein hyvin, sanoo Karjalainen.
2000-luvun alussa kesäolympialaisten avajaiset olivat entistäkin suurempi yleisötapahtuma. Karjalainen muistelee, että lähetystä seurasi maailmanlaajuisesti satoja miljoonia katsojia.
– En muista, että se olisi erityisesti jännittänyt. Päällimmäisenä jäi mieleen se, että tuli stadionille ja sanottiin nimi. Se oli tietysti makea hetki. Muutaman sekunnin ajan naama oli screenillä. Ei siinä mitään, mentiin kierros ympäri ja vietiin lippu paikalleen.
Karjalaisen muistikuvien mukaan myös Sydneyn avajaisiin liittyi poikkeuksellista historiaa.
– Muistelen niin, että Etelä- ja Pohjois-Korea marssi yhtenäisenä joukkueena areenalle, joten se oli tietysti historiallinen hetki. Toinen asia oli se, Kuuban lippua kantoi nyrkkeilijä Félix Savón. Se herätti huomion.
Mitaliodotuksia
Niin Koskela kuin Karjalainenkin edustivat Suomea kesäolympialaisissa kolme kertaa. Kummatkin ovat kokemuksiinsa tyytyväisiä, vaikka pettymyksiäkin mahtui mukaan. Karjalaisen ensimmäinen olympiaurakka Sydneyssä päättyi karsiutumiseen, ja Koskela joutui pettymään Barcelonassa ja neljä vuotta myöhemmin Atlantassa.
– Olen siitä tyytyväinen, että Pekingissä 2008 tein kauden parhaan heittoni. Sillä tuli sija kuusi, kertoo jälkijunassa EM-kultamitalistiksi noussut Karjalainen.
Molemmat miehet kertovat seuraavansa Pariisin kesäolympialaisia innolla. Mitaliodotuksiakin on. Varmemmaksi vakuudeksi Koskela kertoo lähtevänsä paikan päälle seuraamaan erityisesti painijoiden otteita.
– 4. elokuuta lähdemme Ranskaan ja reissu kestää viisi päivää. Sinne lähtee vanhoja painijoita, muun muassa Ukkolan Pertti, Grönin Eikka ja minäkin, hän kuvailee.
– Mitaliodotuksia on ja molemmat painijatkin voivat ottaa mitalin, Koskela pohjustaa Jonni Sarkkisen ja Arvi Savolaisen kisaurakkaa.